Med regissör och manus i högsta hugg åkte två medlemmar ur ensemblen upp till Åreskutans högsta punkt för att plugga manus, repa dans, samt skriva omstarter.
Resultatet var skrämmande och på söndag är de tillbaka på mf och då blir det verkligen upp till bevis... för hittills har de skrivit 0 omstarter, repat 0 danser och manuset glömde de på tåget upp. Istället fick de åka nedför, bada bastu, dricka öl, samt sola på Fjällgårdens altan...
Igår var det tillslut dags för KI:s storsatsning utan gränser.
Sagt och gjort så tog vi med oss en kuliss på 47:ans buss.
Väl där hände vi lite med Bounce, Mark, Lejonet och de andra. Hur gick uppträdandet? Sucke såklart!!! Tack vare fantastisk dekor,välsydda kostymer, världsklassigt smink mm så blev trailern en riktig hit!!! Mycket förvånande om det inte är lapp på luckan snart...
Imorgon uppträde vi på ki utan gränser med en trailer, Live... Spännande?!?!?
Lördagen innehöll reklamsjungning på msf:s fest på läkarsällskapet, Världspremiär för nya pauslåten, nypremiär för Jons sjuka humor och återseendet av en kär gammal vän från göteborg.
Mer info kommer när författaren är mindre trött...
Gå gärna in i marginalen här bredvid och boka biljetter, glöm inte festen heller.
Sov gott
lördag 14 april 2007
Jag menade så klart MSF-sjungningen och här kommer lite fler bilder.
Antikens stora tänkare Aristoteles var inte bara matematiker, astronom, naturvetare, statsvetare osv. Han var även en mycket duktig kulturanalytiker och drog redan på sin tid skiljelinjer mellan goda välskrivna draman och komedier, och folkligt småkrafs med en enda viktig punkt: Katarsiseffekten.
En god tragedi eller komedi menade Aristoteles, Skulle rena själen och ge den pånyfödelse. Varje gång skådespelet slutat skulle den samlade effekten av det som nyss skådats påverka publiken till den grad att de skulle känna sig uttömda, renade och ge en känsla av förnyelse, nyskapande och epifani.
Ordet katarsis betyder enligt Wikipedia ett känslomässigt klimax el sammanbrott bestående av en överväldig känsla. Känslans karaktär är inte viktig utan de kan vara vilken som helst såsom sorg, glädje, vrede, humorism osv.
Bilden av dr Strömberg är ett ypperligt exempel på katarsiseffekten inom performance art-genren. Dock har han ersatt det abstrakta reningsbegreppet till ett lite mer folkligt och handgripligt begrepp genom att forma två fingrar i en V formation och samtidigt sträcka ut tungan mellan dem där tungan symboliserar verktyget som han renar med. Vad han vill rena med verktyget kan man spekulera i ytterligare men det är anmärkningsvärt att dr Strömberg trots en moderat överförfriskning har antikens riktlinjer i åtanke när han spontanposerar inför kameran.
PS: katarsis kan även i vissa sammahang betyda att ge någon rännskita. DS
Ja, det har varit fyllerep...vad hände egentligen efter andra akten?
Och nu över till viktigare saker...
Skådisarna har börjat repa danser i spegelsalen. I måndags satt någon framför ett Jui-jitsu tempel (ett fotograf av stilens mästare antar vi) och i torsdags blev truppen utkörda av tre skurkar i karatedräkter. Det gäller att boka lokal. Lokal, det är sånt som man går på va? Fanns det gin på scenen förresten?
De obligatoriska (?) och förlängda (?) repen var så sent som i torsdags beklagligt manfattiga, i alla fall efter maten (vem var det som diskade egentligen?)
Hört på dansrepet i torsdags: "Kom ihåg att ni ska ha sånna dära stora afrikanska rumpor, det ska vara boom boom boom.."
Men vi backar bandet lite. Igår var vi alltså hela gänget och såg Jubelspexets föreställning Stonefinger. Spexet var något slags inspector Gadjet möter james bond på stenåldern. Inte så lite flintstones heller... Handlingen var (som ofta på spex) lite svårgreppbar till en början, men när man väl kom in i det var man fast. Kisela (Nåt slags teknikstuderande i desperat behov av kärlek, och ett exjobb) tar anställning vid spekter (skum mördarklubb) för att bygga en massförstörelsemaskin, hennes syster kommer för att rädda henne men får på nöten och tar då hjälp av emmajsix. Via james ben, en klurig fälla, besök på kasino mm slutar allting lyckligt.
Vi gillade det STENHÅRT. Slipade skådisar och helfestliga b-skådisar. Regin var kul och i samarbete med dekoren använde man scenen på ett mycket effektivt sätt (detta var inspirerande, eftersom även vi kommer att spela på teater bristol). Manus var stundtals fenomenalt (tex tror jag de lyckades nämna typ alla bilmärken som finns i hela världen...) Vi diggar stenhårt idéen med kören, särskilt när de är så gulliga och har leopardkostymer. Har jag glömt något nu? Sällan har jag sett/hörs så många teateromstarter, sällan skrattat så mycket.
Samlat omdöme blir att Stenfinger var/är ett spex man skulle vilja vara med i (Och gärna se iggen)